- Galleycat? - Gawker.
Han har allerede været ude to gange.
Jack Baumans kontor. Hej, Morgan.
Jeg tror, at han læste dem. Jeg syntes, at det var fantastisk.
Tak, fordi du kom. Kan vi gennemgå min dag, når du har tid?
Han vil gerne tale med dig, men han sidder i møde nu.
Og glem ikke at ændre min tid hos psykologen.
- Du skal tage dig af en udgivelse. - Først om et par måneder, ikke?
Det er den elektroniske udgave af "Waking Eyes", et nyt oplag.
- Skulle den ikke udkomme i efteråret? - Den skal være med på Charlie Rose.
- Du er perfekt til jobbet. - Hvad?
- Din far er jo Milans agent. - Ja, men...
Jeg har fået udkastet, så kontakt PR-afdelingen, så taler vi senere.
Alice? Det er ikke så glamourøst, men jeg stoler på dig.
"Waking Eyes" er bestselleren på vores backlist.
Okay, jeg læser det manuskript, du har talt om så længe.
Lover du det? Karen Malone. Det er det bedste, jeg har læst her.
Jeg læser det.-Alan Mitchell. Optaget? Han kan rende mig.
Nej, jeg vil ikke lægge en besked.
- Læser du manuskriptet i weekenden? - Ja.
Hej. Har du fået "Waking Eyes" -udgivelsen?
Vidste du, at den blev flyttet op? - Ja.
Den fik mig til at elske bøger. Jeg identificerede mig med hende.
Gjorde du ikke? Alice?
Hej, min skat. Har du det godt? Hils på alle.
Alice skrev en god novelle i sidste uge. Hun skal nok få succes.
Det her er Milan Daneker. - Det her er min datter, Alice.
- Hej. - En fornøjelse.
Han blev opdaget af din mor. Han har skrevet en god bog...
- ...der bliver en bestseller. - Ja, gør endelig det.
Du skal møde Anette fra Times Book Review.
Hun undveg de kunstige grin og de indholdsløse samtaler.
- Hvis bare hun kunne... - Undskyld.
- Jeg så mig bare omkring, og jeg... - Det er okay.
Må jeg komme ind? Er du sikker?
Hvordan er det at vokse op sådan her?
- Lidt ensomt. - Ja, det tænkte jeg nok. Ja...
Og du er også forfatter?
- Det ved jeg ikke. - Jeg vil gerne læse din novelle.
- Det er ingenting. - Lad mig afgøre det.
Jeg bliver nødt til...
Okay.
Hvis bare, hun kunne gøre sig lille nok.
Fuldstændigt ordinær.
- Undskyld. - Her er hun, for sent som sædvanligt.
Vi talte lige om den der nye film med... Ham, som alle taler om.
- Har du set den? - Ja, sidste weekend.
- Og? - Vi kunne ret godt lide den.
Er du ikke klogere end det?-Alice fik en forfatterpris som 16-årig.
Må vi bestille?-Hvad vil du have? Tag oksekind.-Hun tager oksekind.
- Pasta alla puttanesca. - Nej, tag kyllingen.-Maya?
- Hun tager en varm sandwich. - En halv portion blæksprutteringe...
...og pommes frites. En hel portion, forresten. Børn elsker pommes frites.
- Skål for dig, min ven. - Hvad fejrer vi?
Boghandlerne elsker bogen. Den har fået et fantastisk ry.
- Tillykke. - Mange tak.
- Jeg elsker at se dig spise. - Det ved jeg godt.
Ja, du inviterer ham til middag hver aften.
- Det ser rigtigt godt ud. - Skål for mig.
Jeg opdager forfattere, udvikler dem i årevis, og så stjæler du dem.
- Du bad mig skaffe en ny agent. - Omtalen er positiv.
Milan er begyndt at skrive på sin næste bog. Ikke sandt?
- Ja. - Jeg taler til dig.
- Du er fuld. - Rend mig.
Dit ordforråd er enestående.
- Rend mig. - Det har du allerede sagt.
- Jeg lærte bandeordene først. - Hvem lærte dig engelsk?
Nabodrengen.
- Undskyld, jeg går lige på toilettet. - Det smager godt, ikke?
Rigtigt godt.
Hvordan er din?
- Hej, jeg skal mødes med Jack Bauman. - Ja, du kan bare gå ind.
Gud, det er jo dig! Hej!
Hvad laver du her?
- Afleverer udkastet til næste bog. - Vi kunne have sendt et bud.
- Det er vel bedre at komme selv? - Tillykke. Endelig noget læsevenligt.
Kom ind på kontoret.
Det er alt for længe siden.
- Hvor bliver du af? - Jeg kommer!
Releasefest for "Waking Eyes"
Tirsdag den 16. juli, kl. 20.00.
- Alice, hvor skal jeg spise frokost? - Chez Louis, klokken 13.
- Hvis jeg vidste, at du kom... - Jeg kan spise frokost med Alice?
- Hvad? - For at fejre.
- Jeg kan ikke. Jeg skal... - Du bliver nødt til at spise.
I kan tale om markedsføring. - Det vil hun meget gerne.
Vil du ikke nok?
- Hvordan går det? - Godt.
Godt.
Så du står for udgivelsen af det nye oplag?
- Er det ikke ironisk? - Det er godt. Fortæl mig om din dag.
Du ved. Skolen.
- Hvordan var din dag? - Du ved. Skrivende.
Jeg er glad for, at du ville mødes. Hvornår må jeg læse din historie?
Det er ingenting. De trykkede den, fordi de ikke havde andet.
Og de var ret desperate.
Må jeg så.
Allerede her... Det er præcis sådan, det føles-
- første gang man ser en, man måske komme til at elske.
Du er en forfatter.
Hvordan går det med skriveriet?
- Jeg skriver ikke så meget. - Det er synd.
Jeg læste din nye forfatterbiografi. Du underviser vist.
- Ja, og jeg nyder det. - Det kan jeg forestille mig.
Du var min første og bedste student.
Jeg bliver nødt til at gå.
Alice, jeg har savnet...
Hvorfor sagde du ikke: "Det, der skete for femten år siden"-
- "som du aldrig undskyldte for, din idiot..."-Undskyld, Tyler.
Det er ikke noget at hidse sig op over
Han sårede dig. Du kan ikke markedsføre ham.
- Det er mit job. - Var det ikke at finde nye bøger?
Sig det til Jack. Vil du hjælpe mig?
Hvad skulle jeg kunne bidrage med?
- Du er en succesfuld webdesigner. - Alice...
Okay, nogenlunde succesfuld, men hendes bedste ven forguder hende.
- Hun opgav jobbet for at blive mor. - Bogen skal være synlig på nettet.
- God idé. - Sadie, jeg kan ikke klare det alene.
Du er en rigtig lort.
Tak.
Jeg må hen og tigge mig til lidt radiotid. Hurra!
- Hvad vil du lave på din fødselsdag? - Gemme mig i klædeskabet.
Giv mig et kram. Jeg smutter nu.
- Hvorfor skal du altid af sted? - Hold nu kæft.-Undskyld, Tyler.
- Farvel. - Ring senere.
Vil du have noget?
Hallo?
Det var en yndefuld pas de deux, en hadets dans.
Han forringer hende, to, tre. Hun skriger, to, tre.
- Hallo? - Det er mig.
Det her er min nye historie. Jeg er ikke sikker på slutningen.
Det føles forceret, og dele af dialogen virker uægte.
- Har du en kuglepen? - Her.
Tak.
Jeg kan ikke kigge på.
- Er det dine lektier? - Ja. Hundrede sider historie.
Kom og sæt dig, så læser vi sammen.
- Det er godt. - Fyldt med anmærkninger.
Det ville jeg ikke gøre, hvis det var dårligt. Men det kan blive bedre.
Det er for abstrakt.
Det bliver kun virkeligt, hvis man bruger konkrete detaljer.
Se her. For abstrakt.
Hvis du flytter den der... Sådan her.
Hvem har materiale at dele ud til næste lektion?
- Må jeg få en frivillig til? - Jeg har nogle nye sider.
Alice?
Jeg tænkte på et supervåben, Xorgot- folket skal ødelægge Jorden med.
Det behøver ikke være færdigt. Vi kan måske hjælpe dig.
- Hvis hun ikke har noget... - Undskyld.
Okay, Josh, hvad har de aliens nu fundet på?
Wow, sikke en udsigt.
Hvor er det smukt.
Kom her.
Fortæl om din dag.
- Skolen. - Skolen?
- Det er det samme hver dag. Kedeligt. - For mig er det ligesom en film.
Heppekorsledere og spillere, der holder hinanden i hånden. Ikke?
Ingen holder i hånden længere. De er bare sammen.
De er sammen?
Og vi har ingen heppekorsledere. Vi har uniformer på, men...
- Uniformerne er der stadig? - Ja.
- Min bedste ven Ruby er blevet goth. - Hvad? Goth?
Goth?
Du ved... Sort eyeliner og iturevne trøjer.
Hendes mor ville gå amok, så hun gemmer tøjet på skolen.
- Og... - Ja?
Og?
- Vil du høre om det? - Ja.
Hun siger, at hendes mor ikke ved, hvem hun er længere.
Ja...
- Fungerer torsdage for dig? - Ja, det tror jeg.
Vi ses næste torsdag.
Undskyld, jeg ved, at I spilder værdifuld babysittertid.
Jeg vil bare spise foran fjernsynet og være ynkelig.
- Det er din dag, så du bestemmer. - Tak.
Overraskelse!
Jeg vidste, at du hellere ville være hjemme.
Tak.-Jeg slår dig ihjel.
Tillykke med fødselsdagen. Når du har vænnet dig til det, vil du elske det.
- Hjælp hende med at puste dem ud! - En, to, tre.
- Lidt mere. - En til!
Hvad er der?
- Hvad skriver du? - Min dagbog.
Må jeg se.
- Jeg vil lære dig at kende. - Det får du ikke lov til.
En side.
Mit hjerte hamrer.
Jeg bliver nødt til at rejse mig.
Et kys.
Kom her.
- Undskyld. - Jeg læste bare. Skal du...?
Nej, jeg ville bare gemme mig et sted.
En ven inviterede mig. Jeg kender ikke pigen, der har fødselsdag.
Er det rigtigt? Tillykke med fødselsdagen.
Jeg lader, som om jeg ikke behøver at blive voksen.
Kan jeg hjælpe dig på nogen måde?
Måske.
- Sådan. - Flot.
Hvad læser du?
- Holden Caulfield i kvindeform. - Ja, det siger de.
- Ikke en favorit? - Nej.
Hvorfor sidder du på badeværelset og læser på din fødselsdag?
- Jeg arbejder. - Hvad laver du?
- Det var et meget voksent spørgsmål. - Du har ret. Undskyld.
- Vil du have noget? - Helt sikkert.
Happy birthday to you, happy birthday to you.
- Happy birthday, dear... - Alice.
Happy birthday to you.
- Emmett. - Hej.
Hej.
Hvad er det?
Du havde ret, jeg havde det sjovt.
- Det var godt. - Hej.
- Tak for invitationen. - Kender I hinanden?
Han var Robs værelseskammerat. Jeg mødte ham faktisk først.
- Til introfesten. - Det er rigtigt...
- Sådan er college. Jeg hjælper dig. - Tak.
- Skal jeg hjælpe med at rydde op? - Nej, det klarer vi.
Er du til genbrug?
Det vil jeg ikke svare på.
- Og din mor? - Hun var hjemme sammen med os.
- Har du nogen svampe? - Desværre.
De har været gift i 35 år. Med både op-og nedture.
De er unormalt normale.
Du er næsten en uddød art. De burde avle på dig i fangenskab.
Udover at du ikke er miljøaktivist...
Hvordan er din familie?
Ikke særligt familieagtig.
- Og? - Skøre.
Det forklarer alt.
Tak.
Bare så du ved det-jeg er ikke så meget for skøre mennesker.
Det skal jeg huske.
- Du... - Hej.
Hej.
- Hvordan vil du have din kaffe? - Sort.
Må jeg ringe til dig senere?
Mens han legede, lavede jeg et indlæg til New Yorker Books-
- Paris Review, GalleyCat... Hvad var det mere?
- Hvordan skal jeg kunne takke dig? - Fodmassage, måske?
Ikke for højt, Ty!
Alice voksede op og bliv gift og fik børn ligesom alle andre.
Er det ikke sørgeligt?
Jo, men det havde været endnu mere sørgeligt, hvis det ikke blev sådan.
Din hud er sprukken. Når man er fyldt 30, skal man bruge creme.
Kys. For mange kys.
Sig aldrig sådan til en gift kvinde.
- Emmett. - Det kunne jeg godt regne ud.
- Se dig lige. - Hvad er der?
- Det glæder mig. - Det er skræmmende.
- Og spændende. - Mor!
- Du godeste! - Mor!
Alice! Jeg skal bruge en jakke. Den her lå i stuen.
Det er ikke min.
Hvor kommer den fra? Den stinker!
- Jeg tror, at det er Milans. - Milans?
- Han var her i eftermiddag. - Kom han med et nyt udkast?
Han kom for at mødes med mig.
- Dig? - Ja. Han hjælper mig med at skrive.
Hvad?
- Siden hvornår? - Et stykke tid siden.
Okay...
Bedre mentor findes ikke. Du er heldig.
Ja.
Jeg forventer mig meget af dig.
Farvel.
Se her. Den her kvinde har ikke stemt i 20 år.
Hun ser, at hendes senator er fortaler for hydraulisk frakturering-
- og lover at arbejde frivilligt for hans modstander.
Og den her fyr... Jeg elsker Sydstaternes bandeord.
- Ved du, at du er fanatiker? - Ja. Undskyld.
- Vil du have lidt af min pakora? - Jeg vil gerne smage din pakora.
Jeg læste korrektur på dit indlæg, så du kan lægge det op, når du vil.
Jeg er den sidste tilbage, så jeg går nu. Vi ses i morgen.
Farvel! Tak.
Det er rart at møde nogen, der godt kan lide deres job.
- Jeg ville være forfatter som voksen. - Er du det?
- Voksen? - Nej. Skriver du?
- Nej. - Hvorfor ikke?
Jeg venter på at høre karaktererne tale, og i stedet er der en stemme-
-der siger: "Det her er noget skidt!"
Den stemme? Alle hører den stemme.
Det er den samme stemme, der siger: "Hvordan kunne du sige sådan, idiot!"
- Alle hører den stemme. - Tror du det?
Ja. De fleste ignorerer den bare.
Måske. Og jeg... giver bare efter.
Ja?
Jeg kan godt lide piger, der giver efter.
- Det siger du ikke? - Jo.
Godmorgen. Det nye omslag? Kan du ringe til Harold Blake?
- Har du læst Karens manuskript? - Ikke endnu. Fisher-bogen tager tid.
- Den her uge? - Så snart jeg kan.
Tjek om Milan sagde noget nyt i interviewet med presseafdelingen.
- Den her uge? - Undskyld?
Ja, selvfølgelig. Jeg skal tale med Harold nu.
Harold på linje et!
"Generøsitet er forfatterens eneste regel."
Regel nummer et: generøsitet.
Du skal ville dele dig selv. Jeg har en gave til dig.
En fødselsdagsgave. Jeg har skrevet et digt til dig.
- Jeg vidste ikke, at du skrev lyrik. - Nej, men du inspirerede mig.
Kom.
- Hvad synes du? - Det er fint.
Fint?
Jeg har en matematikprøve i morgen. Jeg hader det her.
- Alice? - Det er okay.
Okay. Jeg er glad for, at du kunne lide digtet.
- Noget, vi kan bruge? - Intet nyt.
Ring til Susan fra Simon og Schuster.
Undskyld.
- Kommer du nogensinde til tiden? - Nej, men du kan få de her.
Tak.
Alfred Marks begyndte at arbejde i Det Hvide Hus, da han var 28. Hurra.
- Louise van der... - Stop!
- Hvad er der? - Bruger du dine søndage sådan her?
Bliver misundelig på andres liv?
Nej, det gør jeg hver dag.
- Du ved vel, at det er meningsløst? - Ja. Du kan ikke skrive her.
- Hvad? - Det er kun mig, der må skrive her.
- Men du skriver jo ikke. - Tak, fordi du påpegede det.
Der er jo ikke et vist antal ord i rummet, som jeg kan bruge op.
Hvorfor kommer der kun kloge ord ud af dig? Det gør mig vanvittig.
Ti nu stille.
Ser du nogen for tiden?
Ikke rigtigt.
At få et barn er livets mest tilfredsstillende oplevelse.
Ja...
Hvordan går det med skriveriet?
Du ved... Men jeg læste en god bog.
Jeg prøver at få Jack til at læse den. Måske vil du kigge på den.
- Måske møde forfatteren? - Har Jack ikke læst den?
Jeg får ham til at læse den. Men du kunne måske møde hende.
Hun hedder Karen Malone. Hun har skrevet en fantastisk novelle...
- Nej, jeg ringer til ham. - Nej, det var ikke sådan ment.
- Jeg kan ordne det. - Jeg ville bare have din mening.
- Okay. - Jeg mener det. Du skal ikke ringe.
Okay, der lover jeg. - Hej, tigerunge! Har du det sjovt?
Godt arbejde. - Alice, kan du blive lidt længere?
Vil du have pengene tilbage?
- Hvad? - Jeg kan bede dem gøre en undtagelse.
Jeg prøver virkelig.
Tilmeld dig igen, når du føler dig klar.
Tak.
Jeg ved det, men det ville være godt, hvis han kom til releasefesten.
Nej, ingen tilsagn endnu, men... Ja, jeg kan vente.
- Jack Bauman? - Venter han dig?
Karen Malone.
Hej, Karen. Jeg hedder Alice. Det er en fornøjelse at møde dig.
- Vil du sige, at jeg er her? - Karen, kom ind.
- Jack Bauman. Tag plads. - Alice!
Kommer jeg for sent? Jeg sagde jo, at jeg ville ordne det.
Må jeg byde dig på frokost bagefter? - Hej.
- Hej.
Keith.
- Jeg passer Tyler. - Okay...
- Han sover til middag. - Jeg hedder Alice.
Sadie er til yoga. Hun er tilbage om halvanden time.
- Sig, at jeg var her. Hun kan ringe. - Selvfølgelig.
- Må jeg lige se til Tyler? - Selvfølgelig, kom ind.
Han er sådan en dejlig dreng.
Vi læste den her i litteraturvidenskab sidste år.
- Jeg læste den ikke færdig. - Du kan få den, hvis du vil.
Den føles ret gammel nu.
Hvad er der?
- Hvad fanden laver du? - Hvad gør du hjemme?
Jeg sprang afslapningsøvelsen over. Er der nogen derinde?
- Keith, forsvind med dig. - Okay.
- Du skylder mig 40... - Nu!
- Hvad fanden har du gang i? - Jeg ved det ikke.
Han er jo kun et barn. Hvis Tyler var vågnet...
- Og hvad med Emmett? - Jeg ved det godt!
Hej, skat. - Mor?-Tante Alice!
Alice skal gå nu.
Okay...
- Jeg venter på gæstelisten. - Jeg arbejder på den.
Du kunne have sagt, at du havde læst den.
At vi udgiver den. Har din far ikke fortalt det?
- Hvem bliver hendes redaktør? - Det gør jeg.
Det er ikke din slags bog. Det var mig, der fandt hende!
Det er jo dit job. Du finder bøgerne, og jeg beslutter, om de dur.
Jeg lader ikke en uerfaren redaktør arbejde med en uerfaren forfatter.
- Jeg har arbejdet her i to år. - Hvor mange bøger har du redigeret?
Jeg sender mine noter til dig. Indspilningen med Milan er i morgen.
Sørg for, at han holder sig til "Waking Eyes."
Du klarer det så flot.
Femten år senere. Du har skrevet syv romaner siden "Waking Eyes"-
-men ingen har fået samme ikonstatus.
- Nej, desværre ikke. - Hvad gør den så tidløst populær?
Alle har været teenager engang-
- og alle ved, hvor anderledes man føler sig.
- Vil du fortælle din hemmelighed nu? - Okay, men ingen må høre det.
- Hvad er det? - Jeg bliver nødt gå.
Så gå.
Det er ikke så vigtigt.
- Spørgsmålet jeg må stille... - Som jeg nok allerede har svaret på.
Hvordan kan en mand i 40'erne fange, hvordan det er at være teenagepige?
Det første stykke er selvoptaget. 95% af alt må man skrive om.
Endnu engang afslutter du med et forholdsord. Du mishandler sproget.
Det er mig, der er indvandreren.
Jeg var sammen med en ven, og jeg glemte det.
Undskyld.
- Jeg er her, fordi jeg tror på dig. - Det ved jeg godt.
Kom her.
- Jeg gør det, fordi jeg elsker dig. - Det ved jeg godt.
Jeg har mødt en dreng.
Det glæder mig. Jeg vil gerne se dig lykkelig.
Hvordan kan jeg gøre dig lykkelig?
Der findes ingen mystisk pige- alt er fiktion.
Jeg gik rundt i byen og lyttede-
- på stationer, på caféer, på gaderne. Jeg lytter stadig-
- for at se, om pigerne har forandret sig.
- Har de det? - En del ting ændrer sig aldrig.
- Hej. - Hej. Hvad laver du her?
- Du skal gå, jeg venter besøg. - En anden gang?
- Nej! - Hvorfor ikke?
Jeg er lige fyldt 29, og jeg må være blevet skør. Fandens!
- Hej. - Hej.
- Det her er Keith. - Jaså?
- Sadies babysitter. - Ja.
Er du hendes mand?
- Nej. - Keith var på vej af sted.
Ja... Det er jeg ked af, du.
Jeg købte lidt vin.
Alice?
Jeg glemte den hos Sadie forleden.
- Og? - Jeg sagde, at han kunne låne den.
Før eller efter, du havde glemt den?
- Emmett... - Var I...?
For helvede!
Emmett, kan vi tale om det? Det var, da jeg hørte om manuskriptet.
Jeg var meget oprevet.
Jeg skal aldrig se ham igen.
Vi kan vel tale om det?
- Emmett... - Jeg vil ikke også blive skør.
- Far? - Kom og hils på Alana.
- Du må være Alice. - Hej.
Sæt dig. Alana er en fantastisk dirigent.
Kvinder begynder at gøre store fremskridt inden for området.
- Hvordan går det med Maya? - Jeg skal mødes med hende.
Helene skal bare falde lidt ned først.
- Far, altså... - Så så...
Du ved jo, hvordan det er.
Undskyld, jeg følte mig pludseligt lidt...
- Alice... - I må have mig undskyldt.
- Hvad laver du her? - Jeg har mad med.
Du ved, hvor vigtig søvn er for mig.
Jeg må tale med dig.
- Emmett er min ven. - Jeg er ked af det.
Jeg har dulce de leche-is.
Jeg elsker dig mere end de fleste. Bortset fra Tyler, Rob og min mor.
Men jeg begynder at synes dårligt om dig...
...og det tilgiver jeg dig aldrig.
Jeg må have en pause fra dig.
- Hvad med bogen? - Rend mig, Alice.
Hør engang. Kan vi glemme det?
- Hvad er der? - Jeg er virkelig træt.
Nej, det tror jeg ikke.
Okay.
- Vi gjorde ting. - Ting?
- I var sammen? - Ja.
Var det dejligt?
Det skal være dejligt. Var det det?
Fortæl om det. Fortæl, hvordan det var.
Fik han dig til at komme?
Jeg vil få dig til at komme.
Jeg vil være den første, der får dig til at komme.
Se på mig.
Luk ikke øjnene.
Luk ikke øjnene, det er ikke sådan, vi gør.
Se på mig.
Det er bare noget, jeg gør.
Jeg ser det der blik hos en fyr, der fortæller, at han vil have mig.
Det får mig til at føle mig i live på en måde.
Jeg vil jo have dig.
Det ved jeg godt.
- Og? - Og det går over.
Jeg undrer mig over, hvad der er galt med fyren. Kan han ikke finde bedre?
Det er frygteligt trist.
Det ved jeg godt.
Men det kan jeg nok.
Ja.
Hej! Giv mig et kram.
- Jeg har fået en slange! - Et baghold.
- Hvor er hjelmen? Jeg skal beskyttes. - Værsgo.
- Jeg kan ikke uden dig længere. - Med venner som du...
Vær forsigtig!
Hvis ikke engang du kan holde mig ud, må jeg gøre noget ved sagen.
Ja, det er nok bedst.
Tante Alice, nødsituation! Du brænder!
- Gør jeg?! - Råb om hjælp!
Hjælp.
Hej, jeg hedder Alice Harvey. Jeg ringer fra People For the People-
- og jeg ringer, fordi det her er sådan et vigtigt valg, og det...
Hallo?
Du kom! Kom indenfor.
Hyggeligt at møde dig. Tak, fordi I kom.
Tag en lille pause, og læg telefonerne fra jer.
Emmett Grant er grundlæggeren. Det er hans fortjeneste, at vi er her.
Nej, det er er jeres fortjeneste. Se jer omkring.
Jeg glemte at takke vores værtinde. - Tak.
Har I set jer omkring? Et rum fuld af mennesker.
Vi bad jer om hjælp, og i aften beder I andre om hjælp.
Og med lidt held, sætter de kryds i det rigtige felt på valgdagen-
- og sammen kan vi måske forandre det politiske landskab.
Så bliv endelig ved med at bede om hjælp. Tak.
- Flot. God tale. - Du burde have sagt noget.
- Jeg elsker jer begge to. - Fem minutter.
- Hvordan kunne du udnytte det her? - Det var ikke retfærdigt.
- Jeg ville hjælpe dig. - Fortsæt endelig.
- Emmett... - Handlinger har konsekvenser.
- Vi skal videre. - Det er en fremstrakt hånd.
Jeg må gå.
100 grunde til at tilgive mig
1. Når du siger, hvad du synes, vil jeg også gøre det.
Så blev endelig ved med at bede om hjælp.
- Hvad vil du have? - Jeg begynder med rucolasalaten.
- Nej, du burde prøve anden. - Og bagefter tager jeg oksefilet.
Nej, giv hende anden. - Milan, vil du fortælle det til dem?
- Det er din fortjeneste. - Vrøvl.
Forudbestillingerne til "Waking Eyes" er utrolige. Måske en bestseller!
- Du er et geni. - Det er dine markedsføringsevner.
- Okay, vi er alle genier. - Ræk mig brødet, tak.
Sylvio er god, men han skal have noget godt at sælge.
- Kan du række brødet videre? - Stop nu med at kysse hinandens røve.
Skal du være så grov? Jeg er bare glad.
- Ikke, at du ved, hvordan det føles. - Gad vide hvorfor.
Jeg tager oksefileten alligevel.
Okay, min ven. And til mig, og en omgang spinat.
Kan nogen forklare mig, hvorfor alle er så vilde med den fyr-
- i den der film... Den, der vandt for bedste film.
Fordi jeg er klar til blive voksen.
Fordi morgenkaffe ikke er det samme uden dig.
Fordi jeg læser hver eneste side af A-sektionen.
Jeg kan sende et eksemplar i dag. Ja, jeg kan vente.
Hej. Et øjeblik.-Jeg sender den med det samme. Tak.
Min agent sagde, at du gav ham min bog.
Jeg ved ikke, om du skal takke mig for det.
Jeg skrev på noget nyt, inden alt det her skete, og...
...jeg ville være glad, hvis du vil kigge på det. Det er første kapitel.
- Meget gerne. - Strålende.
Fordi jeg er begyndt at genbruge.
Fordi du fik mig til at se ting i et andet lys.
Fordi jeg lover at ignorere stemmen i mit hoved.
Fordi Sadie elsker Emmett, og Emmett elsker Tyler-
- og Tyler elsker Alice, og Alice elsker Sadie.
Ja, Greenstreet kommer. Perfekt. Hvor mange bliver det?
Okay, tak.
- Alice. - Han er nok snart klar.
Må jeg byde dig på frokost?
Hvorfor?
Undskyld. Direkte fra trykkeriet. En til dig og en til dig.
Med den nye dedikation. Kom ind.
Hun hjemsøger mig stadig, som et spøgelse
Alice bevæger sig helt unikt, uset, uden publikum
Milan Daneker læser højt fra sin nye roman "Waking Eyes".
Mr Daneker.
Tak, Martin.
Undskyld.
Hendes alt for tunge rygsæk fik hende til at synke sammen.
Hun smældede kraftigt med sit tyggegummi som en forsvarslinje.
Men hendes øjne råbte til mig.
"Elsk mig. Elsk mig nu!"
"Lidt ensom", sagde hun.
Min mor ved ikke, hvem jeg er mere. Måske har hun aldrig vidst det.
Hun skred frem i en graciøs pas de deux, hadets dans.
Hun var lille, næsten usynlig for dem. Det ville hun altid være.
Hendes øjne blev større og større, og til sidst kom hun.
Hendes øjne emmede af overraskelse...
...nydelse og uudsigelig sorg.
Alice?
Alice, hvad er det?
Jeg må fortælle dig noget.
- Vidunderligt. Du er et naturtalent. - Jeg var skræmt fra vid og sans.
- Du var eminent. - Det gik rigtigt godt.
- New York Review of Books var der. - Hun var interessant.
- Hun spiste af din hånd! - Ben.
Alice...
Din mor fortalte, hvad du sagde.
- Jeg var tvunget til det. - Jeg sagde, at det ikke var sandt.
- Hvad? - Var det ikke sandt?
Nej. Han sagde, at det var forståeligt.
Du misforstår måske nogle ting.
- Var det sådan, Alice? - Du ønskede nok, at det var sandt.
- Stands bilen. - Det er naturligt at føle sådan.
- Jeg er smigret. - Han brugte detaljer fra dit liv.
- Forfattere er som skader. - For at give karaktererne liv.
- Stands bilen! - Alice... Alice!
Hvad laver du her? Er du okay?
Alice?
Er du okay?
Lad nu være...
- Det er... - Den nye bog?
- Hvis liv annekterer du nu? - Ingens.
Bare lidt småting hist og her.
Ja...
Det er så længe siden.
Hvad?
Hvad er så længe siden?
Konkrete detaljer. Konkrete detaljer gør det virkeligt.
I den alder bliver små ting vældigt store.
Dine varme, tunge arme omkring mig.
Den røgede smag af din tunge i min mund.
- Jeg hjalp dig. - Dit lem mod mit lår.
Der skete jo ikke noget. Og du lod til at kunne lide det.
Du var en af de få mennesker, der rent faktisk så mig.
Som fik mig til at føle mig vigtig. Du udnyttede mig.
Du forlod mig. Du fik mig til at føle mig værdiløs igen.
Overhovedet ikke. Det er en smuk karakter.
Det ved jeg, og jeg har levet i hendes skygge i femten år.
Farvel, Milan.
- Emmett. - Hvad er der?
Kom her.
- Har Jeff lavet rav i den igen? - Jeg fik en meddelelse fra Google.
...skræmmer livet af dem, selv når vi taber.
Så bliv ved med at bede om hjælp.
Fordi jeg er klar til at blive voksen.
Fordi jeg bliver ved med at ringe.
Fordi jeg elsker dig.
- Mine herrer. Hvor er Alice? - Jeg ved det ikke.-Sadie?
- Hvor er Alice? - Hun havde noget bedre at lave.
- Hvem er du? - Hendes bedste ven.
Er du klar til at læse, mr Daneker? Den her vej.
En gammel kvinde med skæg lukkede mig ind.
- Mrs Rayburn. - Ja.
Emmett!
Undskyld, at jeg sårede dig.
Tak.
Jeg kan ikke tage mig af hele verden, men jeg tror, at jeg kan huske-
-at tænke på ét andet menneske.
Jaså?
Og jeg vil gerne have, at det er dig.
Jeg skal tænke over det.
Okay...
Nummer hundrede var rigtig god.
Du er pigen i bogen, ikke?
Ikke længere.
.:: Først på www.hounddawgs.org ::.
Katrine Kirk www.btistudios.com